MIO MIN MIO
Det hele begyndte en tirsdag efter skoletid.
Jeg stod i skolegården og ventede på min bedste ven Benke.
Jeg vidsteikke, at det ville blive den mærkeligste dag i mit liv.
Vi må skynde os. Jeg er klar. Kom.
Vent og se. Den er meget bedre end nogen af de drager, vi har lavet.
Vi skulleflyve med hans nye drage, som han og hans far havdelavet.
Men først gik vi ind i kiosken for at købe kiks til tanteEdla.
20 kroner. Tak, tak.
- Hej. - Hej med jer.
- Værsgo, Bosse. - Tak, fru Lundin.
Selv tak.
Jeg bor hos tanteEdla og onkel Sixten -
- for min mor døde, da jeg blev født, og ingen gad -
- at finde min far og fortælle ham, at jeg fandtes.
- Jeg venter her. - Jeg er snart tilbage.
Lad være at smække døren.
Og tag dine støvler af, og vask hænderne.
Jeg vil ikke have griset til overalt.
TanteEdla ville haveen pige, men der var ingen på børnehjemmet.
Så hun fik mig i stedet.
Fik du købt de kiks? Læg dem i brødkurven.
Luk køleskabsdøren.
Og skyl glasset. Grundigt.
Bosse? Bosse!
- Hvorfor svarer du ikke? - Jeg har allerede skyllet det.
Benke venter på mig dernede. Må jeg godt gå nu?
Må jeg ikke nok?
De er jo saltede. Jeg sagde jo, at du ikke skulle købe de saltede.
Men du hører jo ikke efter. Det er lige meget, hvad man siger.
Du ved udmærket, at onkel Sixten ikke kan tåle salt.
Og det her er takken for, at vi lader dig bo hos os?
Bosse! Tag den nu! Løb!
Løb!
Vær forsigtig!
Løb med, Benke.
Nu er det min tur.
Det er flot. Kør linen ind. Lidt mere.
Det er flot.
Indimellem ville jeg ønske, at Benkes far også var min far.
Jeg tænker meget på min far, hvem haner, og hvor han er, -
- og hvorfor jeg ikke kan bo hos ham i stedet for tanteog onkeI.
Halv syv!
TanteEdla sagde, at der var middag klokken seks.
Jeg kommer for sent!
- Spil pucken! - Åh nej!
Spil pucken!
Forsvind med jer. Forsvind!
Hov, du. Hvad laver du her?
Forsvind med dig! Forsvind!
Og hvem har vi så her?
- Tag hans hue! - Nej, lad være. Giv mig den!
I må ikke ødelægge den!
Slip mig! Giv mig min hue!
Lad ham bare gå.
Er du klar over, at den snart er syv?
Hvor tit skal jeg bede dig om at tørre skoene ordentligt af?
Det tog flere timer at tørre gulvet.
Og du skal ikke hænge din våde jakke over onkels frakke.
- Du er sent på den. - Undskyld.
- Hvad er nu det? - Det var ikke min skyld.
Ud på badeværelset.
Se her. Den er jo helt ødelagt.
Vent du bare, til onkel Sixten kommer hjem.
- Gå ind på dit værelse. - Ja, tante Edla.
Jeg ville hverken se eller høre dig mere i aften.
Han er jo kun til besvær. Vi skullealdrig havetaget ham.
Nu hænger vi på ham. Ikkeogså, Sixten?
Sixten!
Han har sikkert dårlige anlæg. Hans far varen rigtig bums.
Han ender sikkert som sin far.
Det hjalp ikkeat opdrage ham godt. Han ender somen bums.
Det er bare noget, de tror. Det er løgn, løgn, løgn!
Jeg skal nok finde min far og tage ham med hertil.
Så skal I se, hvor god han er. Bare vent og se.
Jeg skal nok finde ham.
- Hej, Bosse. - Hej. Hejsa.
Vent lige lidt, Bosse. Jeg vidste, du ville komme.
- Vil du have et æble? - Ja tak.
Kom ind.
Tak.
TanteLundin var altid sød ved mig og gav mig slik og frugt.
Jeg har tit tænkt på, hvem hunegentlig var.
Det var jo i hendes butik, alting startede.
- Gider du poste det her for mig? - Ja da.
Du skal bare smide det i postkassen lige heroppe.
Ja.
Farvel, Bo Vilhelm Olsson.
"Til kongen af Landet i det Fjerne. "
"Den, som du så længe har ledt efter, er allerede på vej. "
"Han rejser om dagen, han rejser om natten, -
- og i sin hånd bærer han et tegn: Et æble af guld. "
Det land ligger langt borte.
Tænk, hvis man var der.
Ja, nu har jeg det meget bedre.
Hvem er du?
Jeg er ånden fra Landet i det Fjerne.
- Landet i det Fjerne? Er du derfra? - Ja, bestemt.
- Skal du tilbage dertil? - Ja da.
Kære ånd. Jeg vil så gerne dertil. Kan du ikke godt tage mig med?
- Desværre, knægt. Det kan jeg ikke. - SelvføIgelig kan du det.
- Det ved jeg. Vil du ikke nok? - Du må bede om alt andet end det.
Der kan jeg intet stille op.
Et æble af guld? Sig mig, min dreng...
- Hvad er dit navn? - Bosse. Bo Vilhelm Olsson.
Bo Vilhelm Olsson?
Og du bærer tegnet i din hånd.
Et æble af guld.
Du er den, jeg er kommet for at hente.
Du er den, som kongen af Landet i det Fjerne har ledt efter -
- i så utroligt mange år.
Tag godt fat i mit skæg.
Hold nu godt fast!
Gennem rosengården.
Mellem poppeItræer.
Går jeg med min fader
holder hårdt hans hånd.
Og højt fra træets krone
høresen fugl der ensomt
synger om det grumme
Landet Udenfor
og mit hjerteskæIver
når min fader sir' til mig
Mio, min Mio
Hvor er vi?
Vi er kommet til Landet i det Fjerne.
Det er de Grønne Enges Ø.
- Og manden dernede er... - Nej, du skal ikke sige det.
Jeg tror nok, jeg ved, hvem det er. Det er min far, ikke?
Jo, din far. Kongen af Landet i det Fjerne.
Jeg vidste, at jeg ville finde dig.
Mio, min Mio.
Mio? Men jeg hedder jo Bosse.
Mio, min søn, jeg har ledt efter dig i ni lange år.
Savnet dig, min søn. Jeg har ligget vågen om natten og tænkt:
"Mio, min Mio. "
Du kan nok forstå, at jeg ved godt, hvad du hedder.
Jeg tænkte nok, at Bosse ikke var mit rigtige navn. Jeg vidste det.
Og også alt det andet med tante Edla og onkel Sixten.
Ja, nu er alt i den skønneste orden. Og fra nu af -
- skal du bo hos mig på mit slot på de Grønne Enges Ø -
- i Landet i det Fjerne.
Min fader kongen tog min hånd, og det føItes så dejligt.
Det er så herligt.
Hvor er det dejligt at være her.
Og at have en far.
Ja, det er dejligt.
- Er han ikke fin? - Jo.
Det her er din hest. Og han hedder Miramis.
- Min hest? - Ja, selvføIgelig.
Vil du ride en tur? Så kom.
Bøj knæet.
Jeg kan slet ikke ride. Jeg ved ikke, om jeg tør.
Jo. Du kan gøre hvad som helst, bare du har mod til det i dit hjerte.
Prøv bare.
Far, Miramis er fantastisk.
- Hvis bare Benke var her. - Benke?
Ja, han er min bedste ven.
Velkommen til de Grønne Enges Ø.
- Benke! - Jeg hedder Jum-Jum.
- Jum-Jum? Hej, jeg hedder Bosse. - Bosse?
- Nå nej, jeg hedder for resten Mio. - Ja, det ved jeg godt.
Kongen har sendt bud til alle om, at Mio ville komme hjem.
Jum-Jums far passer mine roser. Han er min gartner.
Hvor er du heldig. Miramis er den prægtigste hest i hele landet.
- Vil du også ride en tur på ham? - Meget gerne.
Du er den flotteste og bedste hest i hele den vide verden.
- Har du fået ham? - Ja, han hedder Miramis.
- Jeg hedder Mio. - Ja, jeg hedder Jiri.
Og jeg har to brødre og to søstre.
- Er det snart tid? - Nej, ikke endnu.
- Tid til hvad? - Det skal du få at se.
Hvor er den dyb.
Hvor er spanden?
Det er ikke sådan en brønd, men en hviskende brønd.
- En hvad? - En hviskende brønd. Det kaldes det.
- Velkommen, prins Mio. - Ved du, hvem jeg er?
SelvføIgelig. Alle ved jo, hvem du er, Mio.
Det er gået op for mig. Men jeg ved jo slet ikke, hvem I er.
- Hvad hedder du? - Nonno. Og det her er mine får.
Og den der musik... Vil du lære mig at spille den?
Gerne.
Her. De har tilhørt mine to brødre.
Men de kan ikke bruge deres fløjter længere.
Sæt fløjten til munden, så hører du, hvordan vinden suser.
Nonno lærteos, hvordan melodien skullespilles.
I tusindvis af år, sagde Nonno, havde øens hyrder spillet den.
- Værsgo. - Tak.
Det er det bedste brød, jeg har smagt.
Det hedder "brødet, der stiller enhver sult".
- Tag det. I får brug for det. - Tak.
- Hvad sker der nu? - Vent og se.
Kig ned i brønden og vær fuldstændig stille.
Der varengang for længe siden en grum og ondskabsfuld ridder, -
- som boede i den sorteste og mest dystreborg.
Hans ondskab var så stor, at han havde bortført alle børnene -
- fra det fredfyldte land, hvor deboede.
Allehans vagter og spioner havde hjerter af det hårdestesten.
I tusindvis af år levede folk i skræk for den onderidder.
Debørn, der nægtedeat tjene ham, forvandlede han til fugle, -
- som måttekredse over Dødesøen, til der ikke var andet tilbage -
- af hans frygteligeborg enden bunke sten.
Men en dag reden kongesøn ud i måneskinnet.
Sammen med eneneste ven red han gennem DunkeIskoven -
- på sin smukke hvide hest.
Du, far, er der langt til Dunkelskoven?
Hvorfor spørger du?
Jeg vil gerne ride derud i aften.
Allerede?
Må jeg ikke nok, far?
Allerede...
Vil du ikke have, at jeg gør det?
Bliver du urolig, hvis jeg rider ud i Dunkelskoven midt om natten?
Nej.
Hvorfor? Burde jeg det?
En skov, der hviler under månens lys, er jo ikke farlig.
Du vil måske hellere have, at jeg bliver hos dig?
Nej, Mio.
Dunkelskoven venter på dig.
Du kan ride lige så langt, som Miramis vil bære dig, men husk nu på:
Lidt længere borte ligger Landet Udenfor, -
- som ligger bag Dunkelskoven.
Bor der nogen dér?
Kato, ridderen.
Du er mit ét og alt, Mio.
Men mit hjerte bliver tungt ved tanken om Kato.
Hvis du får det sådan af at tænke på ham, så lad være.
Du har ret. Jeg lader være.
- Og du bliver ikke ked af det? - Nej da.
- Det må du love. - Det lover jeg.
Nu er det tid, Mio. Gå. Gå nu.
Tak skal du have, far.
Jeg kommer snart tilbage.
Det lover jeg.
Jum-Jum, ved du, hvad jeg skal i aften?
Når månen står op, rider jeg gennem Dunkelskoven.
- Endelig. - Ja. Har du lyst til at tage med?
Ja, selvføIgelig. Prøv at se, hvad jeg har her.
De kan holde os varme. Og her er lidt brød, vi kan spise.
Det er den længste bro i verden.
Den hører også til din fars rige ligesom landet på den anden side.
- Er de der vagter min fars? - Ja.
Hver aften hejses broen op, så ingen kan komme til de Grønne Enges Ø.
- Så vi kan sove roligt om natten. - Hvorfor?
- Hvem bor på den anden side? - Kato.
- Ridderen fra Landet Udenfor. - Kato!
Jeg må over til den anden side. Kom nu!
- Stop dem, stop dem! - Hør, I to! Stands!
Nej!
Åh nej! Stands, Miramis!
Stop!
Miramis!
Det var, som om vi fløj. Det vidste jeg ikke, Miramis kunne.
Der er så meget, du ikke ved.
- Hvad er det for et hus? - Der er nogen.
Vi spørger. Kom.
Vent her, Miramis.
Mio og Jum-Jum, I har ladet vente på jer. Kom ind.
Vær ikke bange. Kom ind.
Jeg har ventet i årevis på prinsen og hans trofaste ven.
Hvorfor sidder du og væver midt om natten?
Jeg væver stof af drømme. Og det skal man gøre om natten.
Vil man have eventyrvæv vævet af drømme, så må man væve om natten.
Må jeg tage din kappe, Mio? Den er revet helt i stykker.
Hvorfor synger fuglen sådan?
Hvorfor?
Det er Sørgefugl, der synger for mit barn, min datter.
Hun blev taget fra mig.
Hvem tog hende fra dig?
Nej, jeg ved det godt. Jeg ved det godt selv.
Lad være.
- Du må ikke sige hans ækle navn. - Nej.
Så slukker månelyset.
Det var Kato.
Hver gang jeg hørte det frygtelige navn, blev jeg bange.
Jeg vidsteikkehvorfor.
Forventedeman noget af mig?
Men da jeg hørte Sørgefugls sang og forstod, hvad hun sang om, -
- sketeder noget mærkeligt i mig.
Jum-Jum.
Jeg må til Landet Udenfor.
Det ved jeg godt.
Gør du? Jeg har ellers først lige fundet ud af det.
Jeg har hele tiden vidst, at du skal det, Mio. Det ved alle.
- Alle? - Naturligvis.
Sørgefugl ved det. Nonno ved det. Hans fløjte synger om det.
Og Jiri og alle hans brødre og søstre ved det.
Den hviskende brønd ved det også. Alle ved det.
Hvad med min far? Kongen.
Han har altid vidst det.
- Og han ønsker, jeg skal gøre det? - Ja.
Hvorfor lige mig? Jeg er bange.
Kun et drengebarn af kongelig slægt kan besejre ridderen.
Kun en kongesøn.
- Farvel, Jum-Jum. - Jeg føIger med dig.
Nej. Du kan ikke føIge med, derhen hvor jeg skal.
Jeg føIger med. Sagnet siger: "Et drengebarn af kongelig slægt -
- ridende på en hvid hest sammen med sin ven. "
Det har været bestemt i flere tusinde år og kan ikke ændres.
Du er min bedste ven, Jum-Jum.
Mio? Din kappe.
Af det allerfineste stof.
Jeg forærer det til den, der skal redde min datter, Millimani.
Tak.
Er vi klar?
Ja.
Vi drog af sted mod Landet Udenfor for at kæmpe mod ridderen Kato -
- og reddeMillimani, væverskens datter, Nonnos to brødre, -
- Jiris søster og alle deandre, som Kato havdebortført.
Nu er vi fremme.
- Det her er Landet Udenfor. - Kom så.
Der er Katos borg.
- Du mangler et sværd. - Ja.
- HjæIp! - Hvad er det?
- Jeger så sulten! - Måske er det en fæIde.
- Hvad nu, hvis det ikke er? - HjæIp!
Hvem det end er, så må vi derop og hjæIpe ham.
Vent her, Miramis. Vær ikke bange.
Vi kommer snart.
Her.
HjæIp! Tag fat i mig, Mio!
- Klarede du det? - Ja.
Tak.
- HjæIp mig! - Kom.
Jeger så sulten!
HjæIp!
Jeg er sulten!
Jeg sulter ihjel.
- I må ikke slå. I må ikke slå. - Vi har ikke tænkt os at slå dig.
Vi hørte dine råb om hjæIp. Vi hørte, hvor sulten du var.
Vi har lidt brød. Det kan du få.
Vær ikke bange.
Værsgo.
Det er jo... brød.
Brød, der stiller enhver sult.
- Hvorfor er I kommet hertil? - For at kæmpe mod ridderen Kato.
Vend om! Vend om, inden det er for sent!
Nej, det gør jeg ikke. Jeg er kommet for at kæmpe mod Kato.
Tal ikke så højt om det. Hans spioner kan høre dig.
De kan være derude. Eller herinde.
Eller deromme bagved. Hvor som helst. Spioner overalt.
- Altså Katos spioner? - Du må ikke sige hans navn!
Har du ikke dit liv kært?
Hvad I end gør, så må I ikke stole på nogen. Hører I?
Gå ikke ind i nogen fremmedes huse.
Måske tror man, at man er blandt venner. Det er man ikke.
Man bliver forrådt. De udleverer dig til ham.
Stol ikke på nogen som helst. Er det forstået?
End ikke på mig.
Hvor ved I fra, at jeg ikke sender spionerne efter jer?
- Hvad siger du til det? - Det ved jeg ikke.
Men det tror jeg ikke, du gør.
Måske ikke.
Der findes stadig nogle mennesker her i landet, som ikke forråder en.
Og der findes stadig folk, der kan smede våben.
Du har ret. Vi har brug for våben.
Mio skal have et sværd.
- Hvad var det? - Det kom derfra.
Hvordan er den endt her?
Ja, ja, ja!
Du sagde, at her stadig var folk, der kan smede våben.
Gå til sværdsmeden og sig til ham, -
- at jeg, Eno, har sendt dig.
Men hvor skal vi lede efter ham?
Jo, i det allerdybeste hul i det allersorteste bjerg.
Gå gennem Dødeskoven. Af sted!
Jum-Jum.
Der er sket noget med Miramis.
Kom!
- Vi må berolige den. - Kom, Jum-Jum.
- Miramis! - Stille, ellers fanger de også os.
Miramis. Miramis.
Græd ikke.
Så tag dog fat i ham.
Vi må hen til sværdsmeden. Du har brug for et sværd.
Ja, men først må vi gennem Dødeskoven.
Stakkels Miramis. Hvordan skal vi nå frem til sværdsmeden uden ham?
Jeg ville vendeom. Men jeg var joen kongesøn.
Jeger nødt til at fortsætte. For Miramis' og børnenes skyld.
Ja...
Nu er vi i Dødeskoven.
Ja.
Gad vide, om vi nogensinde finder ud?
Her er så stille og uhyggeligt.
Stille.
Jeg hørte noget.
Ja.
Jeg tror, de er der.
Nej, jeg tror, det kom derfra.
Fremad! Fremad!
Se der! Mellem træerne.
Katos spioner.
Jeg tror ikke, de har set os.
- Hvor kan vi skjule os? - Ingen steder!
Åh, Jum-Jum, nu er det ude med os!
Kom så, kom af sted! Efter dem!
- De er her et sted! - Hvor kan de være?
Mio, se. Kom herind.
Hvor blev de af?
De må være løbet den anden vej.
Vi føIger efter dem.
Træet reddede os. Gad vide, hvorfor det gjorde det?
Måske hader det Kato.
Det må have været hans ondskab, der har slået skovens træer ihjel.
Jeg tror ikke, at et træ kan tilgive den slags.
Kom, Mio. Nu må vi finde den sværdsmed.
Se deroppe! Det er det allersorteste bjerg.
- Det må være dér. - Så kom.
Nu har vi fundet bjerget, Jum-Jum. Men hvordan skal vi komme ind?
Kom her!
- Der er de! - Deroppe!
Frem med jer!
Kom så af sted!
- Er der noget dernede? - Jeg kan ingenting se.
Jeg kan ikke se dem. Vend om.
Vi må vende om. Kom nu her med jer!
De må ikke slippe væk!
- Der er de jo! - De er her! Herovre!
Kom nu, se nu at få fart på!
Spred jer!
Kom!
Jum-Jum!
Kom herind!
Fremad!
- Men hvor blev de nu af? - Hvor er de blevet af?
- Vi skal have fat i dem! - De var her jo lige før.
Vi smutter!
Mio... Nu er vi inde i det allersorteste bjerg.
Mon vi nogensinde finder ud igen?
Det allerdybeste hul i det allersorteste bjerg.
Det var det, Eno sagde.
Det er dér, sværdsmeden bor.
Jum-Jum!
Hvor er du?
Mio!
Jum-Jum!
Mio!
Jum-Jum!
Mio!
Jum-Jum. Jeg troede, du var forsvundet.
Ja, men når vi nu har fundet hinanden, hvilken vej skal vi så gå?
Det ved jeg ikke. Men det betyder ikke noget, når vi bare er sammen.
- Hvem går og spiller i mit bjerg? - En prins og hans ven.
En prins fra Landet i det Fjerne.
Prins Mio. Det er ham, der spiller i dit bjerg.
Sikke nogle nydelige børn. Sikke klare øjne.
Og sikke smukt du spiller herinde i min grotte.
Jeg kommer for at bede om et sværd. Eno har sendt mig hertil.
- Hvad skal du med et sværd? - Jeg skal kæmpe mod Kato.
Død over den onde Kato!
Død over ridderen!
De der sværd...
Det er de bedste og skarpeste i hele verden.
Lavet med mine egne hænder.
Jeg laver alle Katos sværd.
- Hvorfor skreg du "død over Kato"? - Jo, forstår du...
Ingen hader Kato mere, end jeg gør.
Hvorfor er du fastlænket?
Hvorfor smelter du ikke lænken og går din vej?
Det kan jeg ikke! Det er Kato selv, der har smedet lænken.
Ingen ild bider på hans lænker, og ingen hammer kan knuse dem!
Det er ikke let at bryde hadets lænker.
- Hadets lænker? Hvorfor det? - Jeg smeder alle Katos sværd.
Jeg smeder de sværd, der dræber de uskyldige og de gode.
Kato har brug for mig og mine sværd.
Derfor holder han mig fastlænket i bjerget dag og nat.
Men...
Der er én ting, han ikke ved noget om.
Han ved ikke noget om det her.
I 1000 år har jeg smedet på et sværd, der kan kløve det hårdeste sten.
Og i nat blev det omsider færdig.
Ikke før i nat.
Det blev ikke smedet for at dræbe de gode og uskyldige.
Det blev smedet udelukkende for at dræbe Kato!
- Hvorfor skal det kunne kløve sten? - Fordi Kato har et hjerte af sten.
- Har han det? - Ja, og en jernklo.
Han har ingen venstrehånd, han har en jernklo i stedet.
Med den river han hjertet ud på dem, han får fat i.
Og så giver han dem et hjerte af sten mage til sit eget.
Må jeg få sværdet?
Det fejlede ikke noget.
Kom.
Se her. Det er en vej ud af bjerget.
- Er den ikke for snæver? - Jo, til mig, men ikke til jer.
FøIg bækken hele vejen. Den fører frem til Dødesøen.
Der ligger en tømmerflåde, som kan føre jer over til Katos borg.
Held og lykke!
Snart, snart er din sidste time kommet, Kato!
Pas på, prins Mio!
Vogt dig for jernkloen!
Når du ser den, så hug den af. Ellers kan det være for sent.
Vi må klatre op.
Kom så.
Tag fat i min hånd.
Giv mig en fakkel. Jeg hørte noget.
Lidt endnu.
- Hvor bliver den fakkel af? - Vagterne.
- Her er den. - Der er nogen dernede.
Jeg kan ikke se nogen.
Lys længere nede med faklen. Længere nede!
Jeg sagde jo, der ikke var nogen.
Jeg hørte noget.
Stakkels fugl.
- Skaf mig en ny fakkel! - Måske er de ovre på den anden side.
Slå alarm! De har set noget.
Ikkedernede.
Er der nogen, der kan senoget?
Måskederovre.
- Jeg så noget. - Derovre. Seefter deroppe.
Nej, derovre.
Kom, Jum-Jum!
Mio!
Jum-Jum! Ræk mig din hånd!
Kato.
Velkommen, prins Mio.
Kom nu!
Ja, kom så!
- Kom nu. - I slipper ikke væk.
Det her er det farligste sværd, jeg nogensinde har set i min borg.
Det kan ikke dræbe de gode og uskyldige.
Hvad skal jeg gøre af det?
Jeg kaster det i Dødesøen.
For det er det farligste, jeg har holdt i min hånd.
Hvad gør jeg med mine fjender?
Hvad skal jeg gøre med dem, der er rejst så langt for at dræbe mig?
Skal jeg give dem fjerdragt? Forvandle armene til vinger -
- og lade dem kredse omkring over Dødesøen i tusindvis af år -
- og skrige?
Skal jeg rive deres hjerter ud og give dem hjerter af sten?
Tvinge dem til at tjene mig?
Jeg kan sætte dem i tårnet og lade dem dø af sult.
Ja, naturligvis. Jeg låser dem inde oppe i tårnet.
I min borg tager det kun en nat at dø af sult.
Så lang er natten, og så slem er sulten.
Og når natten er ovre...
...er der ikke mere tilbage af prins Mio og hans trofaste ven -
- end to små bunker af hvide knogler.
Før dem bort!
Sæt syv gange syv vagter i gangene mellem tårnet og mit kammer.
Når natten er ovre, går jeg op i tårnet og betragter knoglebunkerne.
Farvel, prins Mio. Farvel.
Ja, ja, ja. FøIg så med.
Miramis!
- Miramis! - Kom så her!
Miramis...
Ja, ja, ja. Kom her. Op med dig.
Ned med dig.
Også dig.
I kan skrige alt det, I vil. Der er ingen, der kan høre jer.
Når natten er ovre, er der ikke mere tilbage af os end en bunke knogler.
Jeg ville ikke dø. Jeg ville tilbagetil de GrønneEnges Ø.
Til min far. Men nu skullejeg aldrig mere seham.
Eller Miramis.
Jeg er træt.
Og jeg er sulten.
Jeg har aldrig været så sulten.
Jeg er også sulten.
Bare vi havde lidt af det brød, der stiller enhver sult.
Mio! Mio, hvor er du henne?
- Her. - Hvor?
Jeg er da lige her.
Og hvor er så her?
Hvor blev jeg bange. Hvor var du? Hvor blev du af?
Det er det nye for i min kappe, som væversken satte i.
Når jeg vender den på vrangen, bliver jeg usynlig. Se selv.
Hvis vi kunne få døren op, kunne du smutte forbi vagterne -
- med din usynlige kappe på og stikke af.
Hvad så med dig, Jum-Jum?
Jeg bliver her. Der er jo kun én kappe.
Ja, og kun én ven. Om vi så skal dø sammen.
Mit sværd!
- Nu skal jeg besejre Kato. - Hvad så med låsen på døren?
Hvordan kommer vi forbi alle vagterne på vej til Katos kammer?
Mit sværd slår låsen i stykker, og kappen skjuler mig for vagterne.
Hvis jeg ikke kommer tilbage, vil du være i mine tanker til det sidste.
Du og min far.
Held og lykke, Mio.
Farvel.
- Det knirkede. - Ja, hvad var det?
Vend dig om, Kato. Nu er din sidste time kommet.
Du har besejret mig, prins Mio.
Slå mig bare ned. Gør en ende på mig med ét hug.
Jeg har længe vidst, at denne stund ville komme.
Men husk på, prins Mio, at selv om du dræber mig, -
- så forsvinder ondskaben ikke.
Der vil komme en anden Kato og endnu en og endnu en.
Og hvad kan du gøre ved det? Ingenting. Lad mig leve.
Tag herfra sammen med din trofaste ven.
På din hvide hest kan I ride hjem til din far.
Han venter på dig.
Rid hjem, før det er for sent.
Næ nej, jeg kom for at dræbe dig, og det har jeg tænkt mig at gøre.
Og hvis jeg dør, vil der komme en anden prins -
- og endnu en og endnu en.
Så må du dø.
Omsider er jeg fri fra mit hjerte af sten.
Det har skurret og smertet mig så længe.
FortrylleIsen var brudt. Devar der alle sammen.
Devar ikke længerefugle. Devar fri.
Væverskens lilledatter. Nonnos to brødre.
Jiris lillesøster. Og alle de andre børn, som Kato havde taget.
Var det ikke det, jeg sagde? "Katos sidste time er kommet. "
Det sagde jeg, og jeg havde ret. Ikke sandt, prins Mio?
Se her! Nu vokser det. Der er liv i Dødeskoven.
Det var dér, jeg fandt den. Hvor var det godt, du klarede det.
Far!
Mio.
Min Mio.
Nu har jegefterhånden været i Landet i det Fjerne længe.
Hvad mon tante og onkel tænkte, da jeg ikke kom hjem?
Debrød sig jo slet ikkeom mig.
Måskeopdagede deikke, at jeg forsvandt.
TanteEdla tror måske, at jeg sidder på bænken i parken.
Men hun tager fejl. Der sidder ingen Bossepå bænken.
For jeger her, i Landet i det Fjerne.
Hos min far, som jeg holder så meget af, -
- og som holder så meget af mig.
Sådan er det. Bo VilheIm Olsson er i Landet i det Fjerne.
Og han har det så godt sammen med sin far.
Sin far kongen.
Gennem rosengården
mellem poppeItræer
går jeg med min fader
holder hårdt hans hånd
og højt fra træets krone
høresen fugl der ensomt
synger om det grumme
Landet Udenfor
og mit hjerteskæIver
når min fader si'r til mig
Mio, min Mio
over rosengården
trækker natten sammen
og jeg ser en fugl som
svæver i det blå
på sine bredevinger
flyver den op mod himlen
flyver mod det sorte
Landet Udenfor
og mit hjerteskæIver
når min fader si'r til mig
Mio, min Mio
Oversættelse: Martin Mathiasen Scandinavian Text Service
Ripped by SkyFury